Hör på nu.
I morgon bitti,
så lämnar jag er åt er själva i två hela dagar.
Jag är klar för rock´n roll, Wolfie.
Det är ju därför vi är här, eller hur älskling, hela överlevnadsgrejen?
Ja visst, jättespännande.
Malc? Case?
Vi är beredda, Wolfie.
Ja, jag är redo.
Ni måste arbeta som ett team.
Ni behöver en stark, smart, engagerad ledare.
Så ge mig en trumvirvel.
Högre.
Er nye teamledare är...
..Malcolm.
Å, nej.
Jag tror inte jag är redo för det.
Tvivla inte på dig själv, Malcolm.
Jag har sett din kämpaanda de senaste fem dagarna,
och jag tvivlar inte en sekund
på att du ska lyckas.
Ni vet alla vad som ska göras, så sätt igång.
Okej.
Det är dag fem på Desert Island Casey,
och det börjar bli spänt här ute.
I går kväll började det i stor stil
Casey. - Kommer.
Låter som om major Moody letar efter mig
så det är bäst jag slutar.
Stå stilla.
Ja.
Bravo.
Jag fick den.
För några dar sedan ville du inte ens röra en död fisk.
Och se nu.
Ja, nästa semester, Dave,
så måste du kompensera mig.
Jag går och kollar fällorna.
Behöver du ingen med dig?
Nej, det tar inte så lång tid.
Jag är tillbaka innan lunch.
Smakar härligt.
Ja, det var gott.
Inte illa alls.
Borde inte Will vara tillbaka nu?
Jag vet inte.
Vet du, jag sticker och letar efter honom.
Och finslipar min förmåga att spåra.
Wolfie. Är du där?
Vad gör du?
Wolfie.
Will, är du okej?
Vad...?
Jag är inte så säker på det här, DS Dumas.
Vi behlöver en överordnad kriminalare att leda det här.
Jag vet.
Jag önskar bara att det inte vore just den överordnade kriminalaren.
Men han är ganska duktig, eller...?
Kommissarie Parker.
Vad gör du med mitt skjul?
Jag gör bara några förbättringar, sir.
Det här stället drar till sig myggor.
Jag vore tacksam om du bad om mitt tillstånd
innan du börjar renovera.
Jag är överkänslig för myggbett, sir.
Det beror nog på min blodgrupp noll.
Hur har du känt dig den senaste veckan efter att du föll ihop?
Okej, sir. Läkarna säger att jag ska fortsätta som vanligt,
och att använda stödstrumpor.
Om några veckor kan jag åka härifrån.
Hurså? - Det har skett ett mord.
En man har knivhuggits på en liten ö här intill.
Ile Saint Felix.
Och vi undrar om du kunde ta hand om...
ett till fall åt oss - Ja.
Javisst. Skönt med lite tidsfördriv.
Bra. - Jag ska bara packa ner mina saker.
En helikopter väntar på att ta oss dit.
Coolt.
Var ligger den där Ile Saint Felix?
16 km. norrut från kusten.
Lokalbefolkningen kallar den myggornas ö.
Mycket lustigt, sir.
Hej. - Godmiddag JP, Ruby
Resan tar inte lång tid.
Offret är William Arnott, sir.
Brittisk tidigare militär.
Arbetade som instruktör för en överlevnadskurs.
Några vittnen?
Tydligen inte, sir.
Han lämnade lägret och kroppen hittades i djungeln.
De säger att mördaren måste vara nån annan person som tog sig till ön.
Hej. - Hej, Dave.
Dave Hammond. Det var jag som ringde.
Hittade du kroppen?
Ja, men jag har inte rört honom.
Jag såg honom ligga där, och gick för att kolla honom...
Okej. Visa oss var det är.
Skulle du kunna gå tillbaka till lägret, Mr Hammond?
Ja, Ruby, fotografera offret.
JP, sök igenom området runt brottsplatsen.
Ja.
En första undersökning visar att vapnet trängde in i buken...
..så han dog troligen av blodförlust.
Såret är c:a 1,5 cm i diameter, och nästan runt,
så man kan inte ha använt ett platt blad.
Det måste ha varit nåt annat.
Sir.
Vi har något.
Här.
Gräset är nertrampat.
Och se här.
Fotspår, men vågorna har sköljt bort det mesta.
Men ett spår går från vattnet upp till skogen.
Och det andra går tillbaka.
Så besökaren kan ha kommit hit med båt och förtöjt här.
Gav sig in i skogen och begick mordet.
Och försvann sen samma väg.
Ja.
Ja det är ju vad man skulle kunna tro, eller hur?
Men när man trampar ner ett grässtrå,
så viker det sig i gångriktningen.
Så här.
Så även om mördaren tog samma väg två gånger,
måste det mesta gräset ha trampats ner på första vändan.
Ja, för på tillbakavägen gick han på gräset som redan var nertrampat.
Just det. Och om...
Prosit.
Förlåt. Det är min rinit.
Det är allt pollen.
Så...
Är du okej?
Så eftersom det mesta nedtrampade gräset här
pekar mot stranden
betyder det att den som gjorde spåren
högg offret i gläntan,
och gick till stranden först
och kom sedan tillbaka.
Så mördaren kom inte med båt? - Exakt.
Jag tror någon arrangerade de där fotspåren på stranden
för att det skulle se ut som nån ovälkommen besökare.
fast det inte fanns någon sån.
Vi kom till ön för fem dagar sedan.
Will hade tränat oss att förbereda oss
för några dagar ensamma här.
Han har lärt oss allt.
Hur man bygger vindskydd, gör upp eld, jagar, fiskar...
Ja, tillbaka till naturen, ni vet.
Inga telefoner, ingen sprit, inga nöjen.
Vänta nu, inga telefoner?
Hur kunde ni ringa nödsamtalet då?
Men Wills satellittelefon. Här.
Kan ni berätta för oss vad som hände idag?
I morse delade vi upp oss för att göra våra dagliga sysslor,
så jag och Case var nere vid floden och hämtade vatten.
Jag hämtade kokosnötter.
Och jag var med Wolfie och fiskade.
Wolfie? - Ja, hans smeknamn.
Fick det i armén.
Och efter att ni utfört alla uppgifterna?
Vi började göra lunchen.
Will kom tillbaka till lägret, fyllde sin vattenflaska
och gav sig av för att kolla fällorna.
Jag är tillbaka innan lunchen.
Han sa att han skulle vara tillbaka till maten, men det var han inte.
Så jag gick för att se att han var okej.
Och det var då jag hittade honom.
Och från att Mr Arnott lämnade lägret
och tills du hittade hans kropp, Dave,
lämnade då nån annan gruppen?
Överhuvudtaget?
Och kände nån av er offret innan ni kom hit?
Nej.
Hur var förhållandet mellan er och Mr Arnott?
Nåt bråk eller gräl?
Det var bra. Vi kom överens...
..riktigt bra, eller hur? - Ja.
Varför frågar ni det?
Tror ni att en av oss gjorde det?
Vi kan i vart fall inte utesluta det.
Men det är omöjligt. Vi var här allihop när det hände.
Vad är det här?
Spjut att fiska med.
En av de första grejerna vi lärde oss.
Har alla tillverkat sitt eget?
Will visade hur man gör, sedan gjorde vi vårt eget, ja.
Jag vet inte om ni känner till det, men, Ian Fleming
var något av en spjutfiskeexpert.
Vad har det med saken att göra?
Spetsarna på de här verkar stämma med såret på Mr Arnotts kropp.
Och det finns bara fyra stycken.
Nån som vet vad som hänt med nummer fem?
JP, vad är det med dig idag?
Med mig? Ingenting.
Hurså?
Du verkar bara så glad.
Du går ju och småsjunger för dig själv.
Ja, det är min och Roseys bröllopsdag.
Oj. Grattis JP.
Tack. - Vad har du planerat?
Jag har hemgjord rum punch på kylning.
Och så har jag bokat bord på Roseys favoritrestaurang.
Sen får vi se vad som händer efter det.
Vi måste sno oss så du hinner tillbaka i tid.
Det är lugnt.
Jag har bokat till 20.00 så det ordnar sig.
Men har du tid att duscha,
att stryka skjortan,
putsa skorna och borsta tänderna?
Jag tänkte inte på allt det där.
Män gör sällan det, JP.
Men var inte orolig...
..Ruby hjälper dig.
Jag har kollat vägen härifrån till lägret,
och inga spår efter det saknade spjutet.
Det kan ju finnas varsomhelst.
Troligen kastat i havet.
Men det faktum att man använde ett av spjuten, säger mig
att en av de fyra måste ha dödat Will.
Jaha, då börjar myggplågan.
Borde inte vi vara med på den där?
JP och Ruby åker tillbaka till sjukvårdarna.
De skickar en båt för att hämta oss andra.
Hur lång tid tar det?
Ju förr jag kommer härifrån, desto bättre.
Nåt annat av intresse?
Jo,
satellittelefonen. Det gjordes två nödsamtal.
Två? - Ja,
ett idag för att rapportera mordet
men det var ett till, i går kväll.
Vad?
Om polisen tror att en av oss gjorde det,
kanske de har rätt.
Vi såg ju vad som hände i går kväll.
Om ni håller med mig, borde vi nog berätta för polisen.
Räck upp handen.
Samtalet kom från en förvirrad man.
Telefonisten sa att han lät rädd,
och sa att han måste bort från ön innan nån hittade honom.
Sedan blev det tyst.
Varför kopplades inte samtalet till oss?
Jo, när hon ringde tillbaka
sa samme man att det var ett skämt som spårat ur.
Hon noterade det och lät det vara.
Fick hon namnet på den som ringde?
Nej, ingenting.
Det var Malcolm.
Det var han som ringde.
Det var ingenting.
Det verkade inte så efter vad Dave just berättade.
Jag var rädd. Jag visste inte vad han tänkte göra.
Will?
I går kväll gick jag på muggen, och min ficklampa slocknade.
Det var kolsvart, jag gick vilse och jag fick panik.
Jag visste inte var jag var, jag kunde inte...
Jag såg ingenting, och så hittade Will mig.
Och jag vet inte varför, men han flippade ur.
Patetiskt.
Du klarar dig ju inte ens själv.
Han hade druckit.
Han hade en flaska undanstoppad. Det visste vi.
Så du stal satellittelefonen?
Jag ville bara komma bort från den här ön.
Men han kom på dig när du ringde.
Ja, och först var han arg
men sen började han reta upp sig på hur det skulle komma att se ut
om folk skulle få reda på vad han gjort,
så han bad mig att inte berätta för nån,
att han verkligen behövde det här jobbet, för det var det enda han hade.
Så du gjorde som han bad dig.
Malcolm, är du okej?
Han mår prima. Sov nu.
Nu.
Min ex-fru sa alltid att jag var för känslig.
Det var därför jag kom hit, för att tuffa till mig.
Och ändå behandlar man mig illa.
Ni tror jag dödade honom.
Gjorde du det?
Jag skulle aldrig klara mig i ett slagsmål.
Tror ni verkligen att jag är kapabel att döda en annan människa?
Hur kan nån betala massor av pengar för att vara
på den här helvetiska platsen i en vecka?
Inget tak över huvudet, ingen mat, inga bekvämlighetsinrättningar.
Skulle du kunna göra nåt sånt?
Kanske, för att utmana mig själv.
I så fall är du lika knäpp som alla de andra.
Inte alla vill bo där det är som behagligast.
Jo, jag...
Varför kan dom inte lämna mig ifred?
JP och Ruby har landat välbehållna.
Får du signal här?
En pinne, men bara just här.
Kom nu.
Jag säger ju att jag inte har nån telefon på mig.
Vi var tvungna att lämna in dem.
Och ändå har du ofta hållit dig exakt på den enda platsen på ön
där du kan få signal.
Okej.
Jo, DS Dumas?
Kan du visitera henne?
Javisst. - Okej.
Okej, det behövs ingen dramatik.
En av de där fyra är mördaren, det är jag säker på.
Frågan är bara vem.
Och hur det gjordes. - Exakt.
Hur kunde en av dem hugga Will Arnott i skogen
när alla fyra var i baslägret vid tiden för mordet?
Hur var Ile Saint Felix?
Kroppen är på väg till bårhuset
och de första misstänkta är tillbaka på Saint Marie, sir.
Håll mig underrättad om hur det utvecklar sig.
Ja, sir.
Och ha en trevlig tur med din nya båt.
Och vad får dig att tro det, kommissarien?
Ja, för det första ser du så flott ut.
Flott?
Och för det andra är nycklarna alldeles nya.
Och inget hus eller nån bil i närheten, och så har de ett flöte.
Och för det tredje såg jag att du tittade kärleksfullt mot...
..Hortense där borta.
Partytrick imponerar inte på mig, kommissarien.
Men det gör bra, gediget polisarbete.
Han bärjar tycka bättre om mig.
Bethan.
Det är nåt du inte berättar för mig.
Vad då?
Vad som hände på den där ön.
Nånting hände, eller hur?
Va...?
Beth...
Vakna, sömntuta.
Du vet verkligen hur man firar sin bröllopsdag.
Vi grälade.
Ledsen. Vill du prata om det?
Nej.
Det här verkar allvarligt.
Du ska nog försöka att oroa dig mindre för allting.
Jag har hört att Saint Marie-sättet är att slappna av lite mer,
och låta sig omslutas av omgivningen
istället för att motarbeta den.
Principen för paranoid beteendepsykologi.
Så du menar att om jag väntar mig att bli biten på hela kroppen,
så är det precis vad som kommer att ske.
Nåt i den stilen. - Jaha,
tack för den diagnosen, DS Dumas,
men jag fortsätter nog med medicinerna
och det som jag ordinerats, av riktiga läkare.
Morrn allihop.
Morrn, sir. Morrn inspektörn.
Hur går det för oss?
Patologen bekräftar att Will Arnott förblödde
av en skada i magen. Och att såret stämmer med
med spjutspetsen vi lämnade att jämföra med.
Okej, och hans bakgrund?
Offret var en ex-SAS-soldat.
William "Wolfie" Arnott, 44 år,
och tjänstgjorde i Irak i M-skvadronen.
Han muckade för tre år sedan.
Anställd hos Trackers Adventure Travel,
en firma som specialiserat sig på äventyrsresor.
Och jag talade med firmans personalchef.
De lämnade inte ut alla uppgifter,
men vad jag förstod, led Will av posttraumatiskt stressyndrom.
Stackars kille. - Och han fick rådgivning.
Ska jag tala med rådgivaren? - Ja, tack.
Hade han nån familj? - Ingen fru eller barn.
Han bodde ensam i en lägenhet i Brighton, England.
Föräldrarna skildes då han var 16,
och han tog värvning då han var 17.
Okej. JP, Ruby, när vi är klara här,
kan ni kanske titta igenom hans villa och se om det ger något?
Ja visst.
Okej, misstänkta?
Vi har David Hammond. Inte så mycket att säga där.
Han är IT-konsult och bor i Surrey.
Och han kom till ön med sin flickvän, Bethan Miller.
Hon är en 30-årig småskolelärarinna.
Och den här gossen då?
Malcolm Simmons.
Han är 43 år och frånskild.
Han arbetar som familjejurist
och han gick i Thornmoor School i Worthing
och gick sedan på universitet.
Worthing ligger nära Brighton.
Kan Will Arnott ha gått i samma skola?
Jag har kollat, ingen William Arnotts.
Bra gjort båda två.
Och den här då, gamla Bubblegum Betty?
Casey Booth. 22 år, från Liverpool,
och är vloggare och influencer.
Och hon har två tidigare domar för misshandel,
ett slagsmål på en nattklubb och en våldsam körning.
Så hon har humör. - Ja, sir, men du vet,
det är en del av hennes grej. Hon säger som det är.
Hennes vlogg heter "Liverpoolaren som röt."
Rätt bra faktiskt.
Det är nog därför hon hade telefonen med på ön.
För att spela in vloggarna.
Nåt intressant i dem? - Ja.
En video hon gjorde morgonen då mordet skedde.
Hejsan.
Det är dag fem på Desert Island Casey,
och det börjat bli spänt här ute.
I går kväll började det i stor stil.
Casey. - Kommer.
Låter som om major Moody letar efter mig
så det är bäst jag slutar.
Ge mig telefonen nu.
Aldrig, den är min. - Ge hit den.
Ge dig nu.
annars ska jag visa alla vad du håller på med här.
Vill du att jag ska göra det? - Ge mig telefonen.
Låt mig vara.
Jag medger att Will och jag bråkade
och tog i lite, det förnekar jag inte.
men det är min telefon, mitt levebröd.
Så du kom hit för att, vad då, göra ett referat av platsen?
Nej, inte först.
Tyckte bara att det var kul att filma.
Men?
Men vartefter kändes det som jag måste det.,
att ge mina följare en ärlig redovisning
innan de började slösa bort sina egna pengar.
Hur menar du? - Allt möjligt.
Will blev full
och förlorade besinningen när vi inte klarade av det han bad oss.
Jag vet att han är död, men killen hade allvarliga problem.
Det som bekymrar mig, Casey, är
hur du lyckades få tillbaka telefonen han tog från dig?
Han hade ingen rätt att ta den överhuvudtaget.
Du var arg. - Jag var förbannat arg.
Du är dömd två gånger tidigare, eller hur, för misshandel?
Okej, jag hade lite kort stubin,
men det är historia.
Jag är en annan människa nu.
Jag blev förbannad på honom.
men på väg tillbaka till lägret, lugnade jag ner mig, jag svär.
Hur fick du tag på telefonen, Casey?
När Dave sprang tillbaka sedan han hittat kroppen,
gick jag dit för att titta.
Och ja, jag tog tillbaka telefonen.
Jag är inte stolt för det,
men jag mördade honom inte för att få tag på den.
Och hur skulle jag förresten kunnat det?
För jag var med alla de andra när det hände.
Men nånting måste ha hänt.
Jag vill inte prata om det.
JP ett delat bekymmer är ett halvt bekymmer.
Kom, igen JP, berätta vad du och Rosey grälade om.
Okej.
Men om jag säger det får du inte föra det vidare, okej?
Jag lovar.
Jo...
Rosey sa att hon var gravid.
Men grattis. Det är ju fantastiskt.
Världens bästa nyhet.
Men hur kom det sig att du blev utkastad?
Hon var så upphetsad.
Hon bara väntade på att jag skulle säga nåt.
Och?
Jag tvekade.
Du tvekade? - Men bara ett ögonblick.
JP, du skulle fallit på knä
och lovprisat henne för den hon är.
Ja... - Och inte tänka på
om du är lycklig eller inte.
Fattar du ingenting?
Vet du vad jag inte förstår? - Vad då?
Will Arnott blev huggen här,
nere mitt i buken.
Inga vitala organ ftäffades, han bara förblödde.
Ja.
Lär man sig inte klara av sånt i armén?
Jag har tittat på en hemsida om överlevnad,
och det finns ett helt kapitel om att behandla skador,
använda mossa för att stoppa blödning, vilka växter som är antiseptiska,
improviserade bandage...
Han kanske var full och tuppade av.
Ja.
Vänta, är den där tom?
Will kom tillbaka till lägret, fyllde sin vattenflaska
och gick för att kolla fällorna.
Hallå?
Vi tittade igenom offrets e-mail och hittade det här.
När huvudkontoret skickade veckans deltagarlista till Will Arnott
var det konstiga att när listan kom,
så började han omedelbart söka på Bethan Miller.
Allt finns här i historian.
Varför var han så intresserad av henne?
Hennes namn betydde tydligen något för honom.
Kan vi titta på det här?
"Boende i Reigate leder hedrandet av soldatbroder."
Så hans bror var i armén.
Tillsammans med Will.
Jättebra, tack.
Okej, tack.
Enligt det lokala registreringskontoret,
visar dödsattesten att Liam Miller, Bethans bror,
dog i förläggningen i Oxfordshire för tre år sedan.
Det rubricerades som "död på grund av olyckshändelse".
Jag talade nyss med UK Army Welfare Service.
De var mycket ovilliga att tala med mig angående Will Arnott.
Men du lyckades få dem att prata, JP?
Jag fick dem att prata, sir.
Till slut medgav de att Liam Miller
var kadett i M-skvadronen,
under befäl av major Will Arnott.
Död på grund av olyckshändelse.
Det får min bror att verka dum,
och att hans död var hans eget fel.
Men det tror du inte?
Det sopades under mattan.
Men Will Arnott, siktade in sig på min bror.
Trodde han var en svag länk,
så han bestämde sig för att statuera exempel.
Vad gjorde han?
Han beordrade in två soldater i hans rum på natten.
De höll fast honom och slog honom med tvålar.
Sedan lämnade de honom.
De slog honom så hårt att hans lunga sprack.
Han dog där i förläggningen, ensam.
Jag beklagar.
Men Will Arnott var befälhavande officer.
Det gör honom ansvarig.
Så det var därför du kom hit.
För att hämnas. - Nej.
När jag fick reda på vad han gjorde nu,
ville jag bara komma hit och fråga honom vad som hände,
ansikte mot ansikte.
Och...?
Jag höll ögonen på honom de första dagarna,
för att bli klok på vad han var för sorts man.
Han var som Jekyll och Hyde,
beroende på om han hade druckit eller inte.
Men till slut konfronterade du honom? - Ja.
Min bror är död på grund av dig.
Liam Miller, minns du?
Det var inte meningen att han skulle dö.
Han var patetisk,
snörvlade som en liten barnunge.
Vet din pojkvän varför du är här?
Men jag bad honom att inte blanda sig i.
Jag dödade honom inte.
Just då, ville jag det...
men det skulle ju inte göra Liam levande igen?
Är vi klara?
För den här gången.
Hon verkar övertygande.
Ja.
Vad tycker du om hennes pojkvän, Dave?
Lite ettrig, va?
Han är i vart fall nervös.
Kärleken kan få en att göra dumma saker.
Det irriterar mig verkligen.
Okej, jag ska se om jag hittar en längre linjal, sir.
Nej, nej, inte betten.
Det irriterar mig hur alla fyra misstänkta
kan intyga att de var tillsammans i lägret
samtidigt som mordet skedde en knapp kilometer därifrån.
Några idéer?
Jag har kikat på offrets ekonomi,
och han var helt klart utan pengar,
men jag hittar inga skulder.
Och jag har försökt gräva lite djupare
i offrets liv innan han tog värvning.
Det är som om han inte existerade innan dess.
Det finns ingenting om någon Will Arnott.
Sa inte du att hans föräldrar skilde sig?
Jo, då han var 16.
Kan han inte bara ha bytt namn?
Det är en möjlighet, sir. Jag ska kolla.
Det är sent nu, vilket betyder att det är ännu senare i UK,
så du får vänta tills i morgon,
och då tycker jag vi slutar för idag.
Så gå hem och vila er. Tack.
Godnatt, sir.
Vill du ha skjuts? - Nej, tack.
Jag ska ta vägen förbi marknaden
och köpa några ljus.
Såna där med citrondoft som myggorna hatar.
Du tycker förstås att jag oroar mig för mycket igen...
Nej, inte alls. Jag hoppas det hjälper.
Godkväll då. - Godkväll.
Antimyggmedel? - Ja visst.
Då tar jag sex stycken.
För att vara säker. - Okej.
Sir...
Sir?
Sir, tack gode gud för att du är här. Jag måste be om en tjänst.
Jag är tyvärr på väg till den årliga middagen på yachtklubben.
Jag förstår det, sir, och jag är ledsen
men en av våra misstänkta i mordutredningenär på språng
så saken är den att jag måste...
..jag måste rekvirera Hortense.
Sir.
Det här är verkligen viktigt.
Jag tror han tänker fly från Saint Marie.
Jag är verkligen tacksam för det här, sir.
Förhoppningsvis är du tillbaka i tid
till kalaset på båtklubben.
Det är inget kalas, det är en middag,
och det är en yachtklubb.
Jag förstår, sir.
Men tekniskt sett är det här inte en yacht.
Kommissarien kanske borde kalla på förstärkning,
för det verkar som om den misstänkte
är på väg tillbaka till brottsplatsen.
Myggornas ö. I solnedgången. Härligt.
JP, jag vill att du och Ruby kommer till myggornas ö på direkten.
Kom när du är klar, kommissarien.
Sir, det är de tusen myggbettens skog.
Går jag in där är det som att ringa i middagsklockan.
Hur ska vi kunna hitta honom?
Han måste ha kommit tillbaka för att han glömt något.
Men var?
Dave var alltid en envis rackare.
Han fann kroppen, han ringde samtalet
och han var den förste som mötte oss när vi kom hit, ensam.
Skulle du gå ensam runt på ön om du trodde att en mördare gick lös?
Nej.
Han valde att vara ensam på stigen mellan lägret
och gläntan där vi först landade.
Varför?
Städar du upp efter dig, Dave?
Tänk noga efter vad du ska göra nu.
Om jag vore du skulle jag berätta
exakt vad som hände med Will Arnott.
Jag har inget att säga.
JP och Ruby borde vara här vid det här laget.
Sir, vi har ett problem.
JP säger att hamnkaptenen har utfärdat en stormvarning.
Inga båtar får gå ut.
Så vi är fast här då? - Nej, det är inte möjligt.
Jag ber JP att skicka ut en helikopter.
Det ringer. - Kommissarien.
JP? JP.
Kommissarien. - JP. Vänta, jag är fast här.
Kommissarien. - Vad då?
Vi måste gå tillbaka till lägret, nu.
Du förstår inte, sir. Jag kan inte vara kvar här.
Jag har rutiner, mediciner jag måste ta.
Om de rutinerna blir rubbade, blir jag också det.
Jag begär det inte av dig, kommissarien.
Vi väntar ut stormen här.
Åtminstone tills vi hör nåt från kommissarien.
Ska du inte ringa Rosey, och säga att du blir sen?
Jag har skickat ett meddelande.
Så du vill inte tala med henne
utifall hon inte har lugnat ner sig ännu?
Ska vi ta en drink medan vi väntar?
Ja visst.
Tack.
Jaha...
När Rosey berättade den glada nyheten och du...
..tvekade.
Ja.
Blev du inte glad att du skulle bli pappa?
Så klart jag är glad, Ruby.
Jag bara...
Det kom så plötsligt, och,
i det ögonblicket...
..blev jag bara rädd.
Rädd för vad då?
Jag är ju inte ens inspektör ännu.
Hur ska jag kunna ge barnet allt det behöver?
Och vad behöver barn, JP?
Märkesskor, en båt, diamantringar?
Barn behöver bara kärlek.
Att vara pappa är en stor grej.
Hör på...
Du har tagit hand om mig från dag ett.
Du har varit tålig, och stått ut med mina misstag.
Det har inte varit så många, men ändå.
Du har gjort mig till en bättre polis.
Bättre än jag nånsin kunnat tro.
Så om lille JP junior...
får hälften så mycket vänlighet
och stöd som du gett mig,
så klarar han eller hon sig fint.
Så ring din fru och ordna upp det.
Du är en bra vän, Ruby Patterson.
Ja, jag vet. Och berätta inte för henne
att du arbetat övertid med din medarbetare.
Det här regnet kommer att få fart på myggorna när det slutar.
Vattnet aktiverar de torra äggen som mygghonorna lagt.
Min mamma säger alltid, "Ta alltid med dig en regnjacka, oavsett väder."
Låter som en klok kvinna.
Ja.
Citronkaramell, sir?
Förlåt mig för mitt lilla utbrott tidigare.
Allt har varit så förvirrande
sedan jag kom till Saint Marie.
Du verkar vara en sån som
är ganska förvirrad ganska ofta.
Jag har inte valt att vara så här sir.
Och hur det än verkar,
så försöker jag göra mitt bästa för att stå ut med det och kämpa på.
Det är allt jag vill,
att få livet att fungera så normalt som möjligt.
Jag är inte bra på så mycket...
..men att lösa gåtor, mord,
det kan jag.
Det betvivlar jag inte, kommissarien.
Jag tror bara att dina olika säregenheter
kan betyda att du inte passar att
vara en bra polis i härute i karibien.
Godnatt, sir. - Godnatt, kommissarien.
Jag hittade de här kokosnötterna nere vid stranden.
Tack.
Kommissarien.
Du ser härjad ut.
Ja, men inte så illa som jag trodde det skulle vara.
Jaså? - Ja, om jag kan
smörja på nåt vid lunchtid,
så ordnar det sig.
Dave.
Tack.
Hur är det?
Dave?
Jag dödade inte Will Arnott, kommissarien.
När Bethan kom tillbaka från fisket med Will, var hon slut.
Hon var rejält upprörd.
Det märktes att de hade grälat.
Hon var fortfarande arg.
Och några timmar senare hittade du Will död?
Ja.
Och som god pojkvän, suddade du ut spåren åt henne
Jag försökte.
Men hon hade ingen aning om vad jag gjorde.
Jag tog mig till platsen där de hade fiskat
och jag hittade det avbrutna spjutet uppspolat på stranden.
Och ja, jag grävde ner det.
Men sen fick jag panik.
Tänk om ni skulle komma hit och hitta det?
Tänk om det fanns fingeravtryck på det?
Så jag bestämde mig för att göra mig av med det för gott.
Det är nog dags att åka hem.
Hon är...
Hon är... Min båt.
Hon är borta.
Jag sa ju åt dig...
..att förtöja henne. -Det gjorde jag, sir.
Det gjorde jag, men det var stormen.
Jag ringer JP och ber honom skicka hit en båt.
Så ringer vi kustbevakningen. Vi kommer säkert att hitta Hortense.
Min regnjacka.
Höll på att glömma den.
Vad skulle mamma sagt?
Så kan det ju vara.
En första undersökning visar
att vapnet trängde in i buken,
så han dog troligen av blodförlust.
Inga vitala organ skadades, han bara förblödde.
Lär man sig inte sånt i armén?
Jag går för att kolla fällorna.
Jag är tillbaka innan lunchen.
Vänta, är den där tom?
Det skulle ju vända uppochner på allt vi vet.
Har du löst det?
Jag är på god väg, sir. - Bra.
Jag ska jaga rätt på vår båt.
Å, kommissarien, du är tillbaka.. - Jajamän.
Morrn allihop.
Vad har hänt med ansiktet?
Myggornas ö, Madeleine, det är det som har hänt.
Du skulle bara se resten av kroppen.
Bara prickar under kläderna.
Har nån en ficklampa? - Ja, jag har en.
Tackar.
Ja.
Madeleine, har vi anteckningarna från offrets rådgivare?
Ja visst. - Toppen.
Om det här gick till som jag tror
så handlar det bara om geografi.
Jag hittade de här kokosnötterna nere vid stranden.
Jag hittade det avbrutna spjutet uppspolat på stranden.
Så jag och Case gick ner till floden för att hämta vatten.
Jag var ute och hämtade kokosnötter.
Jag var med Wolfie.
Frågan är varför.
Varför, Ruby? Varför?
JP, fick du reda på nåt om skilsmässan mellan Wills föräldrar?
Ja, jag har nyss pratat med registreringskontoret,
och du hade rätt. Fram till dess han var 16,
var Wills efternamn Wainwright, inte Arnott.
Jag har inte kollat,
men det här är hans läkarjournaler och utbildningspapper.
Ja.
Här är rådgivarens anteckningar.
Tack, Madeleine. - Varsågod.
Så du vet vad som hände?
Ja, nu gör jag det.
Ska vi samla ihop allesammans?
Jag kan inte prata med dem när jag ser ut så här.
Ingen fara, sir.
Jag har jobbat på skönhetssalong, och jag kan göra underverk med lite concealer.
Tack, Ruby.
Och JP, jag behöver en sak till. -Vad då, sir?
Ätpinnar. - Ätpinnar?
Hej.
Det finns en mening i Robinson Crusoe,
"Frälsning från synder är större än frälsning från lidande."
Frälsning från synd var exakt det Will Arnott sökte.
Han var också en skeppsbruten.
En ensamvarg, som spolats upp på den där ön,
och som gömde sig från ett tidigare liv, fyllt av våld och vrede.
Men hur han än försökte,
dök de gamla demonerna upp.
Han drack, tappade humöret och blev aggressiv.
Han kunde inte fly från sitt sämsta jag,
vilket måste ha frammanat hemska minnen för dig, Malcolm.
Du var trött på folk som hunsade dig.
Du kom hit för att tuffa till dig.
Men i stället...
blev du en mördare.
För det var du som dödade Will Arnott, eller hur?
Eller kanske jag ska säga att du dödade Billy Wainwright,
din gamla mobbare från skolan?
Vad menar du?
Jag är ledsen, Malcolm, men...
allt finns här.
Thornmoor-skolan. Du gick en klass under honom.
Vi missade det först för Will ändrade sitt efternamn
när hans far stack, och tog mammans flicknamn, Arnott.
Men tidigare var han Billy Wainwright, eller hur?
Jag kan föreställa mig Malcolms chock
när han upptäckte att just den mannen
vars spöke han försökte bli av med
var den som drev överlevnadskursen han kommit till.
Och jag slår vad om att när du kom hit,
så kände han inte ens igen dig.
Så här är den nya gruppen.
Bethan. Det här är Dave. - Hej Dave.
Casey. - Casey, hej.
Malcolm. - Malcolm? Välkomna allihop.
Välkomna till paradiset.
Och när Will började dricka,
efter att ha påmints om sitt brutala förflutna, av Bethan,
vars bror dödades av mobbare under hans befäl,
så gjorde han som alla andra mobbare.
Han lät sin ilska gå ut över den svagaste i gruppen.
Dig.
Patetiskt.
Du kan ju inte ens klara dig själv.
Plötsligt hände allt igen.
samme man som förstörde din barndom, förstörde det här,
och trakasserade dig igen.
Enligt vad du själv sa
så har du aldrig kommit över det Will gjorde mot dig som barn.
Du sa själv att du blivit någon som bara...
stod ut med att folk behandlade dig illa.
Det var därför jag kom hit, för att tuffa till mig.
Och ändå försökte du hålla igen på känslorna du hade mot Will,
all förbittring, all vrede.
Du lyckade faktiskt ett tag,
tills morgonen då du gick ut för att leta proviant till lägret,
och såg Bethan konfrontera Will om hennes bror.
Liam Miller, minns du?
Jag är ledsen. Du förstörde hans liv.
Och då du återigen hörde om en annan stackare
som trakasserats av din skolmobbare,
så tog något annat över,
en inneboende önskan om hämnd.
Hej, Will.
Minns du mig? Malcolm Simmons.
Thornmoor.
Du förstörde mitt liv.
Vänta.
Men det var inget raffinerat mord, Malcolm,
men vi kunde inte ta dig på ett tag,
för du hade en medbrottsling.
Will Arnott själv.
För nu kommer vi till punkten
där inte ens du vet vad som egentligen hände härnäst.
Det här är anteckningarna
från Will Arnotts rådgivare i UK.
Och som vi alla nu vet, var han en mycket plågad människa.
Och anteckningarna är tydliga.
När han var nykter, avskydde Will Arnott sig själv.
Vid de här mötena talade han oavbrutet
om hur hans död skulle bli en lättnad
för dem, vars liv han förstört genom sitt handlande.
Så...
jag tror att det gick till så här.
Sedan han dragit ut spjutet, kunde han ha ropat på hjälp.
Han kunde ha använt kunskaperna han förvärvat under åren,
för att behandla skadan och kanske överleva.
Eller också göra det som han verkligen ville.
Han kunde ha dött.
Men han visste att om han gjorde det,
skulle han skicka dig i fängelse på livstid,
ett liv han redan förstört.
Så han arrangerade det.
Han arrangerade en annan sorts mord för att skydda dig
för att på det viset kanske få någon sorts frälsning.
Hans frälsning från synderna.
Han tätade såret med mossa,
en gammal överlevnadsmetod för att inte förblöda.
Så tog han remmen från ryggsäcken
för att sätta tryck på såret, och viktigast, att dölja det.
Och sedan...
Jag kan bara föreställa mig din förvåning, Malcolm,
när han kom gående tillbaka till lägret.
Jag ska bara ut och kolla fällorna.
Jag är tillbaka till lunchdags.
Men det var det enda sättet för honom att ge dig
ett hållbart alibi för mordet.
Sedan begav han sig till en annan strand,
och lämnade en massa fotspår för att ge intryck
av att någon kommit till ön med båt,
och åkt därifrån på samma vis.
Sedan gick han till gläntan, där han rengjorde såret,
tog omsorgsfullt bort mossan med vattnet i flaskan.
Och då han var nära att dö
behövde han bara göra sig av med det sista beviset,
den blodiga mossan.
Han kunde inte kasta den på marken, för där skulle vi hitta den.
Så han gömde den där och då, helt öppet.
JP, ätpinnarna, tack.
Tack.
Will stoppade mossan i flaskan,
tryckte ner den i botten
där den säkert satt fast.
Så...
..när det sista beviset var gömt...
..lade sig Will Arnott ner...
och dog.
Å vad jag hatade honom.
Du hade inte behövt döda honom.
Jag trodde hans död skulle...
ge mig ro.
Men jag hade fel.
Konstapel Hooper, Patterson.
JP. Jag hörde att det är dags att gratulera.
Tack, sir.
Det är jättespännande.
Verkligen? Jag skulle vara livrädd.
Lyssna inte på Neville, JP.
Att få barn är fantastiskt.
Rosey. Bäst att jag svarar.
Merci.
Kommissarien,
jag vill gratulera till ett väl utfört jobb.
Tack, sir.
Jag hade inte klarat det utan din hjälp.
Nej, det hade du inte.
Och jag kan glädja dig med att kustbevakningen har hittat Hortense.
Härligt.
Utanför kusten vid Montserrat.
Om hon har några skador,
förväntar jag mig full kompensation.
Skicka bara en specificerad uppställning av kostnaderna, så...
Säg bara hur mycket jag är skyldig.
Vad är det för fel, JP? Du ser ut att må dåligt.
Är du okej?
Tvillingar.
Vi ska få tvillingar.
Felicitations. Dubbel glädje.
Ja, JP, det trodde jag inte om dig.
Får jag föreslå en skål för JP och hans fru, Rosey,
och för att de aldrig mer kommer att få sova om nätterna.
Tvillingar. Ingen sömn.
Svensk text: Myrsveden.